Det är nu fyra år sen som den driftige jyllänningen Mads Skjern-
- öppnade sin första manufakturaffär i Korsbaek-
- och började förändra den sömniga köpstaden-
-till en driftig provinsort.
Han har gift sig med grishandlare Larsens begåvade dotter Ingeborg-
- och adopterat hennes dotter Ellen, som nu är hans son Daniels syster.
Tillsammans har de två barnen fått en lillebror: Erik.
Mads Skjern har konkurrerat ut manufakturhandlare Albert Arnesen.
Med sin konkurs och död chockade han stadens fina familjer.
Särskilt bankdirektör Varnaes från stadens gamla bank-
- som nu också känner av konkurrensen från Mads Skjern.
Men Korsbaeks original ser till att orten har kvar sin speciella prägel.
Både kortspelarna på Järnvägsrestaurangen-
- och provinsaristokratins medlemmar anförda av änkefru Fernando Møhge-
- som med sin kuvade dotter Misse rör sig i stadens bästa kretsar.
Det här är alltså vardagsrummet.
Är det här "funkis"?
Tidens stil. Det saknas fortfarande nåt.
En flygel har du skaffat. Mindre fick det inte bli?
Mads, sluta leka storebror nu.
Kom hit och se på utsikten i stället.
- Du brer ut dig, bror. - Det är bara början.
- Nu vill han ha vår lägenhet. - Var ska ni då...?
Vi ska sova på hyllorna eller hänga i galgarna.
Jag köper en villa.
Det är bara två år sen vi slog hål till grannhuset.
Daniel kan inte sköta skolan när Erik hela tiden stör honom.
- Det framgår av hans betygsböcker. - Det får inte bli det viktigaste.
- Eller är duktigast i sin klass. - Daniel kan så mycket annat.
Du har tur med gardinerna. Här har blivit så fint.
Ett ögonblick.
- Tjatar du om lägenheten? - Är det så konstigt?
Vi bygger på ett helt annat ställe.
Flyttar systygan, -
- får extra lagerplats och plats till en ny konfektionsfabrik.
Du milda! Som om vi Inte har nog att göra.
- Det här är Elisabeth Friis. - Men det vet vi väl.
Du känner min svägerska och min bror.
- Jag ville inte tränga mig på. - Vi skulle precis gå.
Vi kom oanmälda för att se hur han har fått det.
Det är det Elisabeth ska se.
Ni har väl varit här förut, när Arnesens bodde här?
- Ja. - Jag också.
- Har du? - En gång. Det har Jag ofta tänkt på.
Det var snällt av er då. Det förstod hon också efteråt.
Hur har det gått för fru Arnesen?
Hon började läsa till lärare. Men jag vet inte riktigt...
- Hennes far talar aldrig om henne. - Det var en märklig far.
- Adjö, fröken Friis. - Människor är märkliga, herr Skjern.
- Adjö, fru Skjern. - Det var roligt att träffa er.
Det samma.
- Är det godkänt? - Ja.
- Här är mycket fint. - Men det saknas nåt.
På Arnesens tid fick vi klättra över möblerna.
Det var inte möbler jag tänkte på. En öm kvinna med varsam hand.
Då får du hitta en sån.
Se på rosorna. Ingeborg hade med dem.
Det kan man lära sig. Studera det noga.
Nu har du provat flygeln. Kom.
Då måste du prova soffan också. Kom här.
Vad mer ska jag prova?
Det visar sig i takt med att kvällen fortskrider.
Först ska fru Olsen servera en utsökt middag.
- Och sen? - Vi dricker kaffe här i soffan.
Sen går fru Olsen hem och får sova länge i morgon.
Din bror tycker inte om mig.
Det är inkasseraren. Jag kommer med räkningen från köpman Andersen.
Är kommunalrådet hemma?
Vad tidigt. Min man har knappt gått upp.
Jag valde denna tid, fru kommunalråd Lund-
- för att ni senast beklagade och sa att er man nyss hade gått.
Ett ögonblick då, herr Schwann.
Herrn rakar sig, skulle jag säga.
- Vi måste tala om den 27. - Varför precis den 27?
- Det är ju tant Møhges födelsedag! - Det har jag helt glömt bort.
Det är otroligt. Det är din gudmor.
De gamla rackarna umgås jag med bara för att vi är gifta.
Det måste arrangeras och jag är ensam om det-
-efter att Elisabeth har flyttat.
- Tanten blir ju 100 är bara en gång. - Det är alltid nåt positivt.
Lägg nu papperna ifrån dig. Så viktigt är det väl inte?
Och Jørgen då? Kan vi låtsas som ingenting och bjuda Minna?
Inte om du inte vill se ett slagsmål i salongen.
Det här handlar om Jørgen. Han har sålt sina aktier i banken.
Varför?
Han behöver pengar till Minna och sin nya älskarinna.
Henne gav ni ju en amerikaresa.
Inte ens Amerika varar evigt, om inte båten sjunker.
Och Queen Mary höll sig flytande, till skillnad från Jørgen.
- Han har sålt till högstbjudande. - Vem har han sålt till?
Advokat Skjold Hansen. Han är nu storägare i banken.
Men han hör ju inte till vår krets.
- Han vi“ kanske komma in i den. - Men har du träffat hans fru?
Jag är mer intresserad av att veta var Skjold Hansen står.
- Tant Møhges födelsedag...! - Ring Elisabeth då.
Det har jag gjort, både i går kväll och i morse. Hon svarar inte.
- Vart ska du med den? - Jag tänkte ge dig te på sängen.
Ställ den här på bordet innan det händer en olycka.
Jag ville överraska dig.
Jag föredrar att sitta här. Det verkar mindre syndigt.
Är det en frigjord kvinna som talar?
Det är det här huset... Med utsikt till min svågers bank.
Och min syster två hus bort. Det är som att ha ett förhållande på gatan.
Där ser du. Det plågar dig att vi inte är gifta.
- Vill du räcka mig mjölken? - Ja. Varsågod.
Ett ögonblick bara.
Det är Skjern. Godmorgon, Christiansen.
Och det är säkert? Så det var det pengarna skulle gå till?
Ja, hans frus pengar. Det ska bli mycket intressant.
Vi klarar oss nog ändå.
Jag kommer ner om tio minuter... Nej, en kvart kanske. Adjö.
- Har det hänt nåt? - Det var min bokhållare.
Skjold Hansen, advokaten, du vet...
Hans fru har avslutat sitt konto hos oss. Hon har rätt mycket pengar.
I går köpte Skjold Hansen Jørgen Varnaes aktiepost i Korsbaeks bank.
Gud vet vad styrelsen säger om det.
Han vill ha Jørgen Varnaes styrelsepost också.
Det är det fler som bestämmer.
Jag sticker innan det blir för mycket folk på Algade.
- Det är ju inte Damernes Magasin. - Jag vill ha min grå satängklänning.
Den är ju där hemma, lilla mor. Och Albert är ju död.
Godmorgon, fru Fernando Møhge. - God morgon, fröken.
- Det är på tiden att öppna butiken nu. - Mor förstår inte att det är bank nu.
- Så tidigt ni är ute. - Vi ska till Tidende.
Mor ska intervjuas med anledning av födelsedagen. Hon är som piggast nu.
Vore det för mycket begärt att Tidende besökte fru Møhge i hemmet?
Det erbjöd de, men mor var rädd att journalisten skulle stjäla nåt.
- Ja, man vet ju aldrig... - Där kommer ju fröken Friis.
- Godmorgon, fröken Friis. - Godmorgon. Så tidigt...
- Detsamma, fröken Friis. - Du sa att butiken inte var öppen.
Det är den inte heller, lilla mor.
- Ja, det var det, Stein. Adjö då. - Och styrelseposten?
- Det ingick i affären. - Så Skjold Hansen...?
Ja, konsuln tror att friskt blod kommer att stärka banken.
Skjold Hansen hörde till Omegnsbanken...
- Försökte komma med i ledningen. - Men förgäves.
Nu ska han slåss för Korsbaeks bank mot dem där borta.
- Nå? - Det var Inte trevligt. Kör nu.
- Tänk på alla härliga pengar vi får. - Kör nu.
Som styrelsens ordförande kan jag alltså meddela att vi är inställda på-
- att låta advokat Viggo Skjold Hansen ta plats i vår styrelse.
Helst enhälligt, Hans Christian.
Det är en ny man som har använt sig av Omegnsbanken.
- Och försökt ta sig in i styrelsen. - Som inte vill ha honom.
Det blir kanske värst för dem. Om herrarna förstår vad jag menar.
Du också, Hans Christian?
- Ja. - Bra. Mötet är avslutat.
Det kommer att avlasta dig i längden, Hans Christian.
- Du blev av med Skjold Hansen. - Tja...
- Skulle vi ha valt in honom? - Nej, jag tycker inte om den karln.
Du glömmer att vi också "slipper" att förränta hans frus pengar.
Det klarar du. Det blir värre för Varnaes. Skjold Hansen blir jobbig.
Här är marken jag vill ha. Hela ängen där.
Varför inte den där? Eller den där?
Den där ägs av ett konsortium. Och den tillhör Korsbaeks bank.
Men den här är kommunens, så den kan jag komma över.
I rådhuset måste de vara intresserade av ett stort nybygge och arbete.
Ska du bli självförsörjande?
Jag ska förse andra butiker utöver Skjerns Magasiner.
"Magasiner"?
Andra städer har lika slött affärsliv som Korsbaek när vi kom.
I varannan landsortsstad finns det chanser.
Bara du inte kräver att jag ska anlägga nya banker.
Eller nåt annat. Det är viktigt att det finns bra transportmöjligheter.
Spåret går ända till tullboden och vidare till hamnen.
- Hur blir det med finansieringen? - Det ger sig.
Annars styckar jag av Arnesens tomt ute på näset.
- Stig in. - Tack för i dag.
Välkommen till mitt kontor. Varsågod och sitt.
Jag tycker vi ska markera ert tillträdande med ett glas. Sherry?
- Hellre whisky. - Har vi det?
- Det står en skvätt bakom portvinet. - Ja, det gör det minsann.
Varsågod.
Jag tycker att vi ska hälsa på varann i önskan om ett gott samarbete.
Tack detsamma.
Strax får ni träffa personalen.
Men först får ni hälsa på vår duktiga bokhållare Stein.
Tre gånger, så kommer herr Stein.
Det har han gjort i... 22 år.
Gammal i gården, va?
Ni ska hälsa på vår nya styrelsemedlem.
- Advokat Viggo Skjold Hansen. - Det gläder mig.
Om ni vill ha upplysningar om banken så är herr Stein rätt man.
Ni kan också komma till mig.
- Där hänger företrädarna. - Ja, det är min far och farfar.
- Han de kallar Gamle Hansen? - Ja. Jaså, gör man det?
- Varnaes är efter Släktgården. - Där ska ni också upp och hänga.
Det blir spännande om er son också ska upp på väggen.
Det är bäst att vi tittar på stallarna.
- Kan jag vänta henne på visit? - Vem, min vän?
Fru Skjold Hansen. Sätt dig ner nu.
Ja, och vi träffar dem på styrelsemiddagarna.
- Den hemska kvinnan. - Du kan väl vänja dig också!
Det förlåter jag aldrig Jørgen. Och strax före tant Møhges födelsedag.
Så ser jag det, Lauritz Jensen. Och därmed basta.
Kom inte hit med ert socialistprat.
Här i överklassens kök är det verkligen på sin plats.
Ena dan är han socialdemokrat och nästa är han kommunist.
- Stauning svek proletariatet. - Tala inte politik med Laura.
Jag tar det som övning. Kan jag få Laura att lystra, så går det med alla.
Lär känna er plats, så har man det bäst.
Vem har inbillat er det? De där uppe?
Han gnager på deras kycklingben. Och kaffe vill han väl också ha?
- Ska de inte upp nytt kaffe nu? - Nej, de grälar.
Om banken, fru Møhges födelsedag och om advokaten.
- Överklassens problem. - Lika bra som när de har tråkigt.
Bildade människor behöver inte ha tråkigt för att de inte bråkar.
- Har du flyttat listorna till festen? - De ligger här.
Det är om två veckor. Hon kan dö.
Det vore inte likt henne.
- Vi måste nog ha sex humrar. - Kom ihåg att spara en halv till mig.
- Äter kommunister hummer nu? - Jag tycker om färgen.
- Att man ska behöva höra sånt här! - Nu går vi.
Jag ska rädda denna kvinna ur kulakernas klor.
Det ska säkert hjälpa henne.
Godmorgon.
- Herr Skjold Hansen? - Godmorgon.
Det är en hel del papper som jag vill gå igenom.
- Nu? - Ja, nu.
För att få en överblick över konton och affärsmetoder.
Här är böckerna jag vill titta på.
Och jag vill ha ett samtal med er och personalen.
- Om bankdirektören är införstådd. - Javisst, ja.
- Bankdirektören har inte kommit än. - Materialet kan ni lägga här.
Bankdirektören är här halv tio. Det är ju hans kontor.
I dag är det praktiskt att jag sitter här.
I morgon kan ni göra klart förrummet till mig.
Jag kommer ett par timmar varje dag.
Jag hämtar en del information från er.
- Jaha, självklart. Till er tjänst. - Bra.
Det är bäst att vi börjar.
Fröken Jacobsen, skaffar ni fram de där sakerna?
Godmorgon. - Godmorgon, fröken Mortensen.
- Ursäkta, herr bankdirektör. - Vart ska ni med allt det där?
- In dit. - Till mig?
Godmorgon!
Advokat Skjold Hansen tyckte att han kunde titta på böcker här.
I morgon flyttar jag upp ovanpå. Jag går igenom böckerna.
Växlarna vill jag också se.
- Det är en morgonöverraskning. - Ju förr vi börjar, desto bättre.
- Börjar på vad? - På att modernisera företaget.
- Jag är väl fortfarande direktör? - Jo då.
Vi två storägare sitter ju i samma båt. Inte sant?
Stens Fabrikker förstår väl nu att du ska se kollektionen först?
Ja, nu ser jag alla kollektioner först. Och vet du vad?
Hansen & Søn ringde och erbjöd mig att följa med till Paris.
- För att göra vad? - Ta det lugnt, Mads.
Hansen är död och sonen är över 70.
Det är kanske därför. Så jag kan råda dem om modeller.
- Det låter förnuftigt. När? - I januari. Men jag åker inte.
- Varför inte? - Erik är för liten. Och Daniels skola.
- Vi har ju Gudrun. - Vill du bli av med mig?
Nej, men det är en chans. Du lär dig nåt.
Och vi får kontakter. Det behöver vi när vi själva ska tillverka.
Tillverka? Varför ska vi det?
Skjerns Magasin. Ett ögonblick. - Det är Larsens Møbelmagasin.
Ja, det är Skjern. Utmärkt.
Det passar mig bra om en kvart. Adjö.
Skulle du inte vara på Postgaarden vid fyra?
Jo, men jag behöver bara hänga på mig en kappa.
Se på den från Williams i London. Borde vi inte få lite mer rabatt?
Vart är ni på väg med våra möbler?
De Ska till auktionen, lilla fröken.
Jag trodde att fogden hade varit här.
- Det är en överraskning till min fru. - Det är mycket, va?
- Vänta tills det kommer på plats. - Ska Jag...?
- Nej, det ordnar jag själv. - Jag går ner på gården och plockar.
Det låter som en jordbävning. Behöver inte chefen hjälp?
Herrn ser ut som om han helst vill klara det själv.
- Dessutom nynnar han. - Nynnar?
- Vad tycker du, Godtfred? - Förtrollande.
- Men den här? - Alla hattar klär dig.
- Om jag tar båda då, Godtfred? - Då kunde vi ju lösa problemet.
Vi ber den unge mannen skicka hem dem med räkningen.
Självklart, herr kommunalrådet.
Mads? Mads!
- Här! - Du milde!
- Det skulle bli en överraskning. - Det blev det.
- En fin soffa, men tung. - För att det är kvalitet. Den var dyr.
Vad är det som har hänt?
Min man har fällts av en soffa.
- Min fot sitter i kläm. - Varför gör du det här själv?
Det skulle vara klart när du kom. Den är visst för stor för rummet.
- Jag skulle tala med chefen. - Kom och hugg i!
- Vad var det, herr Vinter? - Jag sålde två hattar till samma kund.
Till fru kommunalrådet Lund. Budet kom tillbaka utan pengar.
Bara den inte är stukad.
- Det var vad vi kunde vänta oss. - Just det.
Jag menade Godtfred Lund. Vad är de skyldiga?
För det fru Lund köpte för ett par veckor sen och herr Lunds kostym.
- Jag ringer efter doktor Hansen. - Vi ser tiden an.
- Med hänsyn till kommunalrådet. - Vår kontantprincip då?
Vad är viktigast? Din fot eller kommunalrådets kredit?
- Jag ringer efter doktor Hansen. - Påminn honom inte än.
- Doktor Hansen? - Nej, kommunalrådet.
Nu är det visst bra med foten. Den sover visst bara.
- Det ser fint ut så där. - Ja, det gör det.
Det blir mycket pengar och kommunalrådet är skyldig överallt.
Tack för överraskningen, Mads.
Ja, så säger vi det.
"Jag lever för min Fernando, säger Korsbaeks äldsta som fyller 100 år."
- Den bilden togs när hon blev 50. - Vad sägs om att byta den här?
Om herrarna vill kasta en blick på Tidende-
- där fru Møhge ler då hennes löständer var sprillans nya.
Det här blir dottern säkert glad för.
"Fernando älskade barn. Det var hans sorg att vi bara fick Misse."
Han fick ungar med alla flickor som var anställda i huset.
Det var på vippen att jag blev hans son.
Mor fick nästan jobb hos Møhges, men tog plats hos prosten.
- Du är kanske av klerikal härkomst? - Ja, hon gifte sig med klockaren.
Min mor har tjänat hos Fernando Møhge.
I hennes betygsbok står det att hon var flink och villig.
Det var -92.
- När är du född, Fede? - Jag fyllde 40 i somras.
Då är han från -93. Det stämmer!
Han är minsann lik honom också. Det finns en bild på gubben här.
Du kan hjälpa din syster köra rullstolen.
Det måste absolut firas. Boldt, Fede bjuder på en omgång.
- Gudskelov att det var du. - Har det hänt nåt?
- Jag borde ligga. - Du ser kry ut.
Vet du vad Hans Christian har gett mig på halsen?
- En sjukdom? - Värre. Fru Skjold Hansen.
- Henne känner jag inte. - Hon kommer på visit. Nu!
Är det ni, Misse?
Jag har lämnat mor hos tandläkaren.
Jag vill visa er det om mor. Om ni inte har sett det än.
Där. Hon ville absolut ha med den bilden.
Det var året då hon fick den grå satängklänningen.
Den klänningen har mor alltid älskat.
- Den är verkligen fin. - Där är hon.
- Då är det bäst att jag går. - Nej, stanna. Ju fler, desto bättre.
Nu har hon och fröken Møhge kommit. Jag snodde Tidende.
- Den ska in i salongen först. - Det är med, det om modern.
Om det är hon som hon ser ut nu måste jag avbildas som spädbarn.
"Jag red på en Officers axlar"-
- "när de segerrika trupperna drog genom Fredericia."
I dag rider hon på dotterns axlar.
- Det blir en stor dag för mor. - Och för er, lilla fröken Møhge.
Tänk att ha en mor som blir 100. Hur gammal är ni?
Ja, jag är ju 64.
Då fick hon er sent.
Det har jag aldrig tänkt på.
- Smaka på Lauras bollar. - 64 från 100 är 36.
- Det är sent att få barn då. - Jag har inte gett upp tanken än.
- Ja men Elisabeth...! - Man vet aldrig vad som kan hända.
Jag var bara 19 när jag fick Iben. Fast det var en olyckshändelse.
- Hur gammal är er dotter? - 25. Som tiden går!
- Henne skulle ni ha tagit med. - Så att vi fick träffa henne.
Iben är i Tyskland. Hon lär sig hus- hållning på ett vingods vid Mainz.
Vi har ju Maria-förbundet här.
Iben är införlovad i en förnäm tysk familj. Heinrich heter han.
Hon ska lära sig att bli en riktig "hausfrau", som tyskarna säger.
Är ni aldrig nervös? Man läser om så mycket oro i Tyskland.
Nej, det är tvärtemot ordning där.
Vore det bara hälften så mycket ordning här.
- Vad menar ni? - De sätts i arbete.
Viggo, min man, är så larvig när det gäller henne.
Alltså! Jag blir svettig av tanken på att passa henne.
Men nu är Iben i hamn.
Mor har också alltid haft fullt upp med att passa mig.
Men det var ju enklare då.
Det är inte lätt att ha döttrar i dag.
Jag var inte lätt att tas med!
- Lever era föräldrar? - Nej.
Det är dem jag har pengarna från.
- Vad var er far? - Ja, vad var han...?
Först var han pantlånare i Valby.
Sen var det fastigheter. Han var inte så dum.
- Går ni redan, Misse? - Ja, jag ska hämta mor vid fem.
- Hon ska få nya tänder. - Kan det verkligen betala sig?
100 år. Då håller folk Inte så länge till!
Så får ni inte säga!
- Adjö. - Adjö, Misse.
Adjö, Misse.
Det är roligt att hon heter Misse.
Vet ni vad jag heter? Jag heter Musse!
Ja, det är verkligen roligt.
- Röker ni? - Som en skorsten.
Jag kommer till er för att ni har alla trådarna i er hand, herr kommunalråd.
Ja, efter 21 år i Korsbaek känner man stan.
Och invånarna. Deras väl och ve måste ligga er varmt om hjärtat.
Titta här. Fabriksbyggnaden, lagerlokaler, kontorslokaler-
- anläggning av gård, kanske järnvägsspår...
- Det ger arbete till 150 man. - Ni har stora planer.
Sen finns det arbetsplatser till 50 kvinnor.
Senare säkert fler. Och ett tiotal karlar, minst.
Korsbaek behöver arbetsplatser. Och så är det en sak till...
Det ena företaget lockar hit det andra.
- Men varför vill ni ha den tomten? - För att den ligger idealiskt.
Och jag förmodar inte att de privata ägarna vill sälja... till mig.
- Jag har forskat i områdets historia. - Det har jag också.
Det här hörde till Fernando Møhges spannmåls-och hästhandel.
Här gick hästarna.
Före sin död fick han idén att utsikten skulle bevaras.
Här skulle ligga en park med en byst av honom själv.
Biten i mitten gavs till kommunen-
- mot att vi betalar änkan och dottern 100 kronor i månaden.
Det var mycket pengar på den tiden.
Och de andra tomterna?
Köpta av rika invånare i hopp om-
- att den nya sträckningen av järnvägen skulle in... som den blev.
Javisst... naturligtvis. Och parken med Fernando Møhges byst?
- Tiderna förändrades. - Och parken var i vägen. Inte sant?
Förbehållet har inte lagfarits.
- Hur vet ni det? - Tingsböckerna
Där stod ingenting. Det har kanske glömts bort.
- Där ska finnas en notering. - Kanske.
Men det går väl fortfarande att glömma bort saker.
Tiderna är ju svåra... för många.
Ja, det har ni rätt i.
Jag kan bygga i Naestved eller Holbaek-
- där jag startar filialer av Skjerns Magasiner.
Men jag räknade med att ni... att Korsbaek var intresserat.
Det borde ni försöka vinna gehör för.
Tack för samtalet, kommunalrådet. Har ni barn?
- Ja. Två söner som studerar. - Ja... det kostar.
Men en bra utbildning är ju det enda vi kan ge våra barn.
Vi hörs, herr kommunalrådet.
Titta in en dag när ni kommer till min affär.
Böckerna talar sitt tydliga språk.
Banken har samlat på dåliga betalare.
Växelryttare, småsparare, initiativlösa girigbukar.
Bankens stöttepelare hör till de invånare som har haft det svårt.
Det framgår av växlar som skulle ha varit inlösta.
Lånen blir uppsagda.
Uppsagda? Många av de människornas liv blir förstörda.
Vi ska inte hålla liv i folk med dålig ekonomi.
Det är vår... Er också, lilla fröken.
Det är vår skyldighet att få denna bank på fötter.
- Vi har ett fint överskott. - Ni är för blygsam.
Er farfar roterar så i sin grav-
- att det varje natt bullrar borta på kyrkogården.
Godkväll.
- Bankdirektör Varnaes? - Ja, fröken Jacobsen?
Ursäkta, ni kan gå hem.
- Bankdirektören blir kanske arg. - Varför det?
För att... om jag nu säger... Det är alltså för oförskämt.
Varför finner bankdirektören sig i en sån man?
Det är tiderna. Förödmjukelser väntar uppenbarligen - för mig med.
Det får ni... bankdirektören inte säga.
- Hoppa över "bankdirektören". - Det får vi inte för herr Stein.
Tiden har kanske sprungit ifrån det med "bankdirektören" också.
Vi tycker så bra om er.
Nu går det så lätt att säga allt möjligt för att...
För att vi avlivade "bankdirektören"? Får jag bjuda er på ett glas?
- Jo, men... - Era föräldrar väntar kanske?
Nej, de bor i Holbaek. Jag bor på pensionat.
- Jag har bara en faster här i stan. - Varsågod.
Det är Violet Vinter med dansskolan.
Åh ja, barnen går där. Skål, fröken Jacobsen.
- Vad heter ni mer? - Ulla.
- Hur gammal är ni, fröken Ulla? - 21.
- Jag blev utlärd förra sommaren. - Just det. Ja.
- Vill ni inte ha ett glas till? - Jag vet inte...
Jo, nu måste ni göra mig sällskap.
- Tack. - Sätt er.
Är bankdirektören inte... Är ni inte upptagen?
Nej, inte för ögonblicket. Tvärtom.
Det var länge sen jag bara kunde sitta och glömma.
- Att ni är upptagen? - Ja, det med.
- Skål, fröken Jacobsen. - Skål.
Om ni har så mycket att göra Vill jag gärna hjälpa er. Om jag kan.
Så kom brevet. Och inkasseraren, han den nyfikne Schwann.
- Banken skriver inom tre dar. - Så skriver man inte till mig!
Det är både länet och växlarna. Och Oda har lämnat sin plats.
Vi kan stämma henne på lönen!
- Hon har ju inte fått lön. - Det är ju nåt positivt.
Torka ögonen, Lilli. Vi äter på Postgaarden.
Pojkarna kommer hem och jag har lovat dem nya kläder.
- Kanske löser det sig. - Hur då? När banken skriver...
- Kanske byter jag bank. - Kan du det?
- Pojkarna behöver så mycket. - Det finns det utvägar för.
- Vi går till Skjerns Magasin. - Där är vi också skyldiga.
De springer inte ner dörrarna hos oss med räkningar.
För de respekterar mig och vet vad jag står för.
- Det var statsrådet Lunds Godtfred. - Ja, lilla mor.
Har han fått sin examen? Han skulle bli jur kand.
Han blev i varje fall jur exam. Nu är han kommunalråd.
- En sån gosse...! - Hallå!
Hallå! Hallå, mina damer.
Vem är det? Här kryllar av karlar.
Det är ju överste Hachel.
Jag har en fråga jag måste ställe.
- Det gäller den här artikeln. - Är den inte makalös?
Jo, vacker... gripande.
Men enligt vad frun säger så red ni genom Fredericia-
- på axlarna på en officer i de segerrika trupperna.
- Ja, tänk att ha upplevt det. - Ja, det var ett stort ögonblick.
Vid det tillfället skulle frun, om född 1833, ha varit 16 år.
Med all respekt för er mors behag och lätthet och officerares styrka-
-så verkar det otänkbart.
Vad verkar otänkbart?
Att officerare då gick runt med unga damer...
...om öronen när de var ute i strid.
Misse, säger han att jag ljuger? Be honom försvinna!
Nu får ni inte göra mor ledsen.
- Det är ju stoff till arméns annaler. - Misse, kör nu!
Jo, men...
Ja?
- Om chefen har tid? - Ja.
- Fru kommunalrådet Lund handlar. - Låt henne handla, herr Vinter.
Kommunalrådet bad om ett samtal.
Självklart.
- Vi kan hoppas det är om räkningen. - Det kan vi Ju.
Kan vi få hem allt på påseende? Mina söner är bara hemma på söndag.
- De studerar i Köpenhamn. - Det blir utburet i eftermiddag.
Ni skriver en följesedel. - Chefen sa att ni är välkommen.
Ni bad mig ju titta in.
- Vi köper vintergarderob. - Och ni hittade vad ni ville ha?
Min hustru beundrar ert sortiment. Förut handlade vi i Köpenhamn...
Jag vet att ni är en flitig kund.
Hur går det? Det vi talade om.
Fernando Møhges tomt vid järnvägen.
Jag har personligen haft de gamla papperna framme.
Det finns inte längre nåt förbehåll. Det var för mer än 40 år sen.
Kanske har det aldrig funnits. Jag frågade borgmästaren...
Han är gammal och blir allt mer beroende av mig.
Jag berättade om möjligheterna för stan.
- Och för honom. - För honom? Ni menar...?
Det har varit bistra tider. Han avgår vid nästa val.
Det hade prytt hans långa regeringstid i Korsbaek...
Att det kom lite utveckling och initiativ i stan? Och arbetsplatser?
- Exakt. - Då är saken klar. Får Jag tacka er?
Ni kanske kan ge mig ett råd i gengäld?
Med glädje. Om det står i min makt.
Det är nämligen så att jag funderar på att byta bank.
Ni har väl använt Korsbaeks bank?
Min far statsrådet Frederik Lund... Honom kände ni så klart inte.
Han satt i bankens ledning, som min farfar.
- Så det var ju naturligt. men... - Men...?
På sistone har det kommit in en beklaglig ton i banken.
Det är den där Skjold Pedersen eller Hansen.
Ett sånt företag vill jag inte stödja.
Så ni vill byta? Vi har ju lyckligtvis Omegnsbanken.
Jag är säker på att den behandlar sina kunder ordentligt.
Er bror är ju direktör.
Jag tänkte mig att ni kanske kunde förmedla ett möte.
Ni kan bara gå rakt in. Alla är välkomna där.
Men genom att byta just nu hade jag behövt bankens stöd-
- för att avveckla några tillfälliga åtaganden i Korsbaeks bank.
Kanske tycker er bror att det är märkvärdigt att jag med en gång...
Ingalunda.
Jag ska förbereda min bror, så att ni kan få träffa honom.
Ska vi säga i morgon förmiddag?
Förmiddagen är lyckligtvis tom för mitt vidkommande.
Vänta!
Ska ni inte ha en av Omegns- bankens nya sparbössorna?
Dem får ni med hem. När de är fulla sätter ni in pengarna på banken.
Och en gång om året blir barnen inbjudna för att se Barn-sparfilmen.
- Med mycket annat roligt. - Tack.
- Hur många är levererade? - Runt 400 till stans barn.
Moderna metoder. Är min bror där inne?
Vill kommunalrådet också byta bank?
Det är han inte ensam om. Korsbaeks bank har fått sin Djingis khan.
Skjold Hansen sätter tumskruvar på de dåliga betalarna.
Förstår du inte att din skyddsling har skulder till alla?
- Jo då, han är skyldig mig också. - Och så vill du att jag...
Allt vrakgods från Korsbaeks bank driver i dessa dagar mot oss.
Vi ska inte göra om deras dumheter. Vi kontrollerar människor noga.
Fortsätt med det, men ta honom här.
Vi måste vara försiktiga, särskilt med fru Skjold Hansens stora uttag.
Om jag borgar för honom då? Underhand.
Ja... Du måste ju ha dina skäl.
Jag har alltid mina skäl, bror.
Godkväll.
- Är ni inte klar, fröken Jacobsen? - Jag måste få klart det här.
Förstör nu inte fröken Jacobsens möjligheter att bli kvar här.
Godkväll då.
- Ulla? Är nåt på tok? - Det är bäst att jag går.
- Vad är det? - De andra talar om mitt kvällsarbete.
- Vad skulle de kunna tala om? - De kommer med pikar.
- Varför det? - För att de tror...
- Att det ligger mer i det. - Och gör det det?
Gör det det, Ulla?
- Har ni sett vad de flaggar? - Det är för tanten som fyller 100.
- Hon är inte riktigt klok. - Just därför flaggar vi inte.
- Och för att hon inte är vår kund. - Mads! Jag förstår mig inte på dig.
Godmorgon.
Det må jag säga... Varför flaggar inte vi?
Det är den ilskna tantens födelsedag.
Hon som kommer in och frågar efter Albert och den grå satängklänningen.
Då måste vi också flagga.
- Nu flaggar de vid Omegnsbanken. - Säg till Arnold att vi också flaggar.
- Jaså, frun ger kontraorder? - Ja, när du nästan gör bort dig.
Var är Lauritz?
Jag hoppas att du kommer.
- Varsågod. - Hur får Jag hem den här lådan?
Du ska som makthavarna utnyttja dina kontakter.
- Vem är det? - Jag.
Jag insisterar på att ni dricker ett glas med mig på Postgaarden.
Jag trodde att ni precis hade druckit ett glas på Postgaarden.
Jag måste tala med er om nåt viktigt som har stört mig som militär-
- och som älskare av historisk sanning.
- Det är väl ingen sjukdom? - Nej, en gåta.
Hur kan den damen, föremålet för kvällens fest-
- hävda att hon har ridit genom Fredericia-
- på en infanteriofficers axlar år 1849?
En av våra nationella högtidsstunder. En ung, kraftig flicka på 16 år.
- Säger hon själv att hon var 16? - Nej, det står det inte.
Men det måste hon ha varit, om man nu kan räkna.
Ja, om man kan det. Om jag var ni hade jag glömt det.
Glömt? Det kunde man vänta sig av en radikal!
Bara hennes här inte tar eld av alla ljus.
Gästerna är här om 20 minuter. Du har ingen hätta på dig!
- Herrn har inte kommit hem. - Han sköter väl sitt arbete.
- Tallrikarna ska värmas. - Ja.
Där är herrn.
Goddag.
Jag går köksvägen. Då frågas det mindre.
Agnes, säg till frun att herrn har kommit. Och sätt på hättan nu!
- Har ni varit ute och rest? - Ja, en liten tur till Schweiz.
Hans Christian kommer strax.
- Vi kom kanske lite för tidigt? - Det är ditt fel, Jørgen.
Sen dess har Hans Christian arbetat till långt in på kvällen.
Vi äter först klockan halv åtta.
Varför äter ni inte varm mat vid tolv?
Det gjorde vi inte i mitt hem.
Agnes!
- Godafton! - Gudskelov. De står i entrén.
Tant Møhge!
- Varsågod. - Tack.
- Sätt dig, ta emot folkets hyllningar. - Gratulerar!
- Grattis, tant Møhge! - Där är han, slyngeln.
- Det sa ni. Grattis. - Ska vi inte ha mat?
- Jo, när alla gäster har kommit. - Doktor Hansen åker med översten.
Översten kan åka hem igen. Jag vill inte veta av den mannen.
Men tant Møhge då...! Nu har du stått ut med honom i 20 år.
Mor är så arg på översten.
Han har ränt efter henne och beskyllt henne för att ljuga.
- I den fina artikeln i Tidende. - Om vad då?
Om att hon red genom Fredericia på en Officers axlar.
Vi har tagit med bevis.
Min morfar lät göra en teckning.
- Vad glor ni på, Misse? - Den fina teckningen vi tog med.
Var ni inte väldigt liten för er ålder?
Vad säger hon?
Hon frågar om du inte var väldigt liten för din ålder, lilla mor.
Börja värma soppan, Laura. Nu är vaxkabinettet samlat.
- Ge sig iväg! - Ni angriper mig utan rätt
- Ni har varit stygg mot mor. - Doktor Hansen är min sekundant.
Har doktorn gått över till militären?
Låt oss nu gratulera vårjubilar. Aldrig såg man en så ung 100-åring.
- Nej, hon är bara 90. - Vad säger ni?
Hon är född 1843 och var bara sex år när hon red på officeren.
Jag vill inte Skåla med den mannen.
Doktor Hansen, gör ni det? Eller ska jag?
Jag tycker att det borde vänta. Men eftersom det nu gått så långt...
Fru Møhge, minns ni ert födelseår?
- Varför det? Fernando föddes -33. - Men, lilla mor, är du inte...
- Och han dog -95. - Du har ju alltid sagt...
Fernando var 62 när han dog.
- Du har ju sagt att ni var lika gamla. - Mycket möjligt. Får vi ingen mat?
- Vad ska det betyda? - Att hon bara är 90.
- Hans Christian, hon är bara 90. - Det var som tusan.
Det är också en ålder.
Det är ert fel, överste Hachel!
Min kära fröken, jag ber. Skulle jag som officer...
Vad bölar du för, Misse?
- Det är om dig, lilla mor. - Vad är det för väsen, Misse?
- Du fyller bara 90. - Är det nåt att gråta för?
- Nej, tvärtom. - Vem vill inte vara tio år yngre?
Gud... Tårtan med ljus och inskriptioner!
- Hinner Laura göra om den? - Låt den vara.
Nej, en tårta måste säga sanningen.
- Vad säger folket i köket? - De behöver väl ingen förklaring.
- Elisabeth, kan inte du? - Visst.
Snälla Elisabeth. Och inte ett ord till barnen.
Min syster beklagar och förklarar i morgon.
- Ni är ju så duktig, Laura. - Det är inte ljusen.
Men det krävs ny marsipan...
Bra. Och kalla sen till bords. Ju förr, desto bättre.
Tack, Laura.
Vad står ni och glor på? Häll upp soppan i buljongkopparna!
På söndag är det fyra år sen som Mads kom till Korsbaek.
Han har jobbat på snabbt. Det här är en rejäl munfull.
- Men hur ska du finansiera det? - Jag har strandtomten på näset.
Där kan det bli 50 sommarhus- tomter om vi styckar marken.
- Jag hade inte sålt mark nu. - Det är sand.
Låt den ligga tills det kommer ut mer pengar bland folk.
- Nu lägger fruntimrena sig i. - Jag behöver kapitalet nu.
- Varför kan du aldrig vänta? - Jag smider medan järnet är varmt.
- Du kan sälja näset till mig. - Men sommarhuset då?
Den gamla trälådan kan ni behålla.
Vilka är era planer, herr advokaten?
Jag har ju befriat mig från mina flesta åtaganden, -
- så jag är fri som fågeln.
Damen som ni umgås med nu, är hon en god husmor?
Husmor? Nej, det tror jag inte.
Är det inte vad en man i er ställning behöver?
Vi kan inte alla ha lika stor tur som konsuln.
Värdinnan vill hälsa på oss.
Min bordsdam... Maudes raffinerade hämnd.
Hon funderade på nåt ännu värre: att bjuda Minna.
Gud vet hur han ska klara det.
Tant Møhge, mitt tal till dig är ett annat än det förberedda.
Det här är kortare och mer informellt. Det jag vill säga till dig är-
- att du alltid har lyckats bjuda oss på överraskningar.
- Stora som små. - Ja, det vete gudarna.
I kväll har du inte bara överraskat mer än nånsin, utan också glatt oss.
- Vad har jag? - Glatt oss!
Nu kan vi ha dig bland oss i många år till.
Ingen tvivlade på att du skulle bli långt över de 100.
Men nu kan vi lägga tio år till våra förväntningar, Tack, tant Møhge.
Av hänsyn till barnöron och tjänste- folk ska vi inte nämna nån siffra.
Vi ska bara önska dig hjärtligt grattis med tre höga hurra.
Mina damer och herrar... Tant Møhge, länge leve hon!
Hurra, hurra, hurra!
Nu är jag mycket gladare. Tänk att jag kan behålla lilla mor.
Telegrafbudet sa att det var viktigt. Han hade frågat sig hit.
Det är till dig, tant Møhge. Ska jag öppna det?
- Ja. - Från vem kan det nu vara?
- Frun är ju populär. - Ja, det är hon.
"Våra hjärtligaste lyckönskningar på 100-årsdagen... Christian Rex."
- Det är från kungen. - Från majestätet!
Vad hade kungen sagt om han hade vetat?
- Det hade varit majestätsbrott. - Säg inget.
- Vad gör vi nu? - Ja, om det kommer ut.
Ni skulle ha väntat med avslöjandet i fyra fem år.
- Då hade det bara varit roligt. - Roligt?
Vi kan inte göra oss lustiga över hans majestät Christian X.
Det vore inte i mors anda.
Korsbaek hade fått nåt att skratta åt. Och det behöver vi.
Far och mammy träffar ju kungen.
- Får han veta att det hänt här... - Kungen har nog annat att tänka på.
Om han skulle få höra att vi goda konservativa stöder...
- Med ett undantag. - Räkna med mig.
- Vi skulle ha låtsats som ingenting. - Och låtit tiden gå.
Och nu gråter Misse igen.
Vad gråter hon nu för? Varför kommer inte tårtan?
Tårtan...!
Ja, tårtan... Elisabeth, jag ber dig.
Gå ner i köket och säg att det var ett misstag. Be Laura göra om den.
- För guds skull, Elisabeth! - Och för kungens och fosterlandets.
Bra sagt!
Tack, tack.
- Det där kan vi äta nu. - Inte förrän efter middagen.
Bara en liten bit.
Snälla Laura, kan ni göra om tårtan som den var?
- Nu har jag ju precis... - Jo, men sätt ändå 100 ljus i den.
- Om marsipanen räcker. - Tack, Laura.
Ni blir rikligen belönad.
Man kan lika gärna jobba på dårhus.
Det har jag sagt sen fröken flyttade.
Det är den roligaste födelsedag jag har varit med om.
Tänk att all den sorgen skulle drabba ert hus. För er godhets skull.
Gitte hade tyckt det var roligt.
Nu när strategin ligger, får jag då säga skål?
Vad fin den är!
Det är din tårta, lilla mor.
Det är bitet i den. Det fattas en bit.
Nu ska du blåsa ut ljuset. - Ska vi ge tant Møhge tre blåsningar?
Blås, lilla mor.
Och en!
Och två!
Och tre!
Text: Thomas Jansson Prima Vista
Ansvarig utgivare: Anders Melin